Dan...
Mitä sinulle on tapahtunut?
An kantaa tuota valkoista silkkipukua yhtä kauniisti kuin sinä.
Hänen silmänsä säteilevät.
Minä tiedän etten luvannut sinulle mitään hyvää
kun toin sinut etelään.
Minä halusin vain paeta sitä köyhyyttä mistä me olemme lähtöisin.
Mutta minä häpesin niin.
Epäonnistumiseni aviomiehenä
tekee minusta surkean isän.
Vain valkoinen puku tyttärilleni koulun käyntiä varten,
enkä minä pystynyt edes täyttämään sitä.
Joten sinä uhrasit oman hääpukusi.
Sen sijaan että minä olisin rakastanut sinua enemmän, minä toruin ja hakkasin sinua.
Millainen typerys minä olenkaan!
Minä en ole sinulle vihainen.
Jos minä olisin mies
jonka vaimo on imettänyt vanhaa miestä,
minäkin olisin läimäyttänyt häntä.
Tärkeintä on se että sinä ymmärrät miksi minä tein sen mitä tein.
Se oli kaikki lastemme vuoksi.
Se mitä minä olen sinulle sanonut tai tehnyt tekee minusta vähemmän arvoisen kuin eläin.
Kuinka sinä voit rakastaa tällaista miestä kuin minä?
Sinä päivänä kun sinä varastit riisiä herra Kuvernööriltä auttaaksesi rouva Mui'ta
ja sinut melkein hakattiin kuoliaaksi,
minä vannoin että minä eläisin koko elämäni palvellakseni sinua.
Minä rakastan sinua koska sinä et elä itsellesi.
Sinä olet uhrannut koko elämäsi minulle ja lapsille.
Minä olen väsynyt olemaan köyhä.
Jos sinä olisit ollut rikas,
minä en olisi seurannut sinua tänne.
Minä en olisi sinun vaimosi.
Me olemme köyhiä, mutta meillä on ilo.
Meillä on toisemme. Meillä on lapsemme.
Ja meillä on tämä betelpuu myös.
Joskus minusta tuntuu syylliseltä olla köyhä.
Erityisesti nyt,
kun olemme nähneet kuinka sinä olet kärsinyt
yrittäen parastasi saadaksesi nuo puvut tyttärillemme.
Se tekee minut murheellisemmaksi kuin noiden pommien kuuleminen päämme päällä.
Kuvernööri sanoi minulle kerran
"Jos aviomies ei voi jakaa
vaimonsa surua tai auttaa häntä,
on hän silloin pienempi kuin muurahainen."
Sota-aikana voi kuolla useita kertoja
mutta silti elää vain kerran.
Me olemme eläneet kovaa elämää,
mutta minun sydämeni särkyy tyttäriemme vuoksi.
Siitä syystä minä olen edelleen tämän Maan kamaralla joka päivä.
Minä tulen tekemään kaikkeni minkä voin heidän eteensä, rakas.
Tuolla kaukana, sota raivoaa.
Kuka tietää kuinka monta ihmistä kuolee tänä yönä
ja kuinka monta perhettä revitään hajalle?
Mutta sinä ja minä ja tyttäremme olemme edelleen yhdessä.
Vaikka meidän pitäisi syödä puuroa kyyneleet silmissä, olen silti iloinen.
Minä toivon että tämä sota loppuu pian
jotta meidän maamme saa olla rauhassa
ja lapsemme voivat käydä opintonsa loppuun.
Niin minäkin.
Ja kun se tapahtuu
minä annan sinulle uuden silkkileningin.
ja me pidämme kunnolliset häät, niinkuin
se ennustaja meille ennusti.
Meidän on pidettävä häät.
Kun rauha koittaa ja viha loppuu
minä vien sinut ja tyttäremme takaisin Ha Dong'n kylään.
An.
Täällä oli yksi loistava ainekirjoitus joka sai korkeimmat arvosanat.
Minä haluan koko luokan kuulevan sen.
An...Tule tänne ylös ja lue se ääneen.
An...voitko sinä kertoa meille
miksi sinä valitsit valkoisen silkkileningin ainekirjoituksesi aiheeksi?
Minun perheeni on hyvin köyhä.
Lukuunottamatta äitini valkoista silkkileninkiä,
meillä ei ole mitään arvokasta.
Minä olen täällä tänään vanhempieni pyrkimysten ansioista,
erityisesti äitini.
Ole hyvä. Lue se.
Se valkoinen puku jota sisareni ja minä käytämme koulussa,
oli vanhempieni muistoesine.
Minun vanhempieni kotipaikka on Dong'in kylä.
He saapuivat Da Nang'iin vuonna 1954.
Ainoa omaisuus, joka äidilläni oli hänen sieltä lähtiessään
oli tämä valkoinen silkkileninki.
Se ei ole missään tapauksessa tavallinen leninki.
Se on hääpuku jonka isäni lahjoitti
äidilleni ennenkuin he saapuivat etelään.
Minun äitini kertoi minulle että muuton jälkeen kylästä toiseen,
asettuivat he lopulta Hoi An'iin
koska hän oli raskaana ja odotti minua.
Kun minä sitten olin syntynyt,
muistoksi heidän toisesta kotipaikastaan,
antoi isäni minulle nimeksi Hoi An.
Yksi toisensa jälkeen, kolme nuorempaa sisarustani syntyivät
Thu Bon-joen varrella Cam Nam'n kylässä,
jossa vesi nousee vuosittain talojen kattojen tasalle.
Minun perheeni on hyvin köyhä.
Kasvattaakseen meidät neljä,
oli vanhempieni työskenneltävä aikaisesta aamusta myöhään yöhön
pyydystäen sinisimpukoita joella myydäkseen niitä markkinoilla.
Tulvakauden aikana,
he eivät voi pyydystää simpukoita.
Silloin on koko perheen syötävä puuroa tai bataattia.
Joskus jopa maissia.
Silloin tällöin antavat vanhempani meille omat osuutensa jotta tulisimme täyteen.
Mutta kuinka kovaa tämä onkin,
ei äitini suostu siihen että me jättäisimme koulunkäynnin.
Yksi lippu minulle.
Miksi sinä olet näin myöhässä? - Olen pahoillani.
Minä olen odottanut sinua.
Minä viimeistelin erään laulun etkä sinä ollut tullut vielä takaisin.
Se johtuu Lan'sta.
Mitä tapahtui?
Hän pyysi minua katsomaan Charlie Chaplin'ia.
Siksi minä olen myöhässä.
Syö, ole hyvä.
Jos sinä et syö,
niin minä annan bataattisi sialleni.
Possu, tule syömään.
Hei, Rich.
Minun sikani söi jo sinun bataattisi.
Syö se. Äiti tulee myöhemmin ruokkimaan sinut.
Minun äitini sanoi usein että
tyttöjen pitäisi elää elämänsä sametissa ja silkissä.
Minä en tiedä mitä se tarkoittaa,
mutta luulen että se olisi hyvin miellyttävää koska hän kuvailee sen siten.
Minä tiedän ainoastaan että äitini tekee kovasti töitä
jotta ei meidän kasvettuamme aikuisiksi tarvitsisi työskennellä yhtä kovasti kuin hän.
Järjestys! Kaikki. Järjestys!
Miksi sinä annoit lehmäsi syödä minun muistikirjani?
Sinä jätit kirjasi maahan.
Minun lehmäni luuli että ne olivat ruohoa. - Typerä tyttö!
Jos sinä olet niin viisas, miksi sinä sitten olet lehmipaimen?
Äidilläsi ei ollut mitään muta syötävää paitsi maissia
kun hän oli raskaana ja odotti sinua.
Isäsi antoi sinulle nimeksi Corn.
Siksi sinä olet niin typerä! Typerä! Typerä!
Uskallatko sinä kutsua minua typeräksi!
Kunka sinä uskallat!
Älä sinä kutsu minua typeräksi!
Mikä on hätänä, Corn?
Minä... minä läikytin mustetta meidän valkoiselle silkkipuvullemme.
Katso, siinä on läikkä.
Yhtäkkiä lensi helikopteri yläpuolella.
Sen ääni hätkähdytti minua.
Minä kaadoin vahingossa mustepullon leningillemme.
Äiti on sanonut meille että
arvokkaiden tyttöjen tulisi pitää pukunsa puhtaina.
Mitä me nyt teemme?
Jos äiti saa tietää,
hän hakkaa meidät molemmat.
An, miksi sinun pikkkusisaresi itkee?
Äiti kutsuu.
An, mitä me nyt teemme?
An, miksi sinä annat pikkusiskosi itkeä?
Lakkaa itkemästä. Mennään ulos ja pidetään hauskaa.
Eräänä päivänä, sisareni
läikytti vahingossa mustetta puvullemme.
Hän itki pelosta ja sai minutkin itkemään.
Me emme itkeneet koska olisimme olleet peloissamme äidin rangaistukessta,
vaan koska olimme peloissamme siitä mitä hän tulisi sanomaan.
Siitä lähtien,
emme me olisi enää hänen arvokkaita tyttäriään.
Tule ylös, kulta.
Mitä te teette siellä?
An pesee leningin sinulle, äiti.
Äiti, minä...
minä läikytin mustetta puvulle.
Äiti, minä olen niin pahoillani. Ole hyvä, äläkä ole surullinen.
Ja sitten äiti vietti koko sen iltapäivän
pesten meidän pukuamme joessa.
Hänen piti kuurata siitä lukemattomia kertoja
valkoinen jakkihedelmän neste jota me olimme panneet mustetahraan.
Sen me olimme tehneet pelosta mitä äiti sanoisi ja olimme
tahtomattamme tehneet kaiken pahemmaksi.
Minä kaduin etten ollut pystynyt pitämään puhtaana äidin valkoista silkkipukua,
jonka hän oli tuonut Ha Dong'in kylästä.
Se ei ole läheskään yhtä kaunis kuin luokkatovereitteni leningit,
yksinkertaisesti siitä syystä että minun äitini ei ole ompelija.
Mutta jos joku teistä olisi nähnyt äitini
pitämässä itseään hereillä noina öinä
kerosiinilampun valossa
ompelemassa yhteen kangaskappaleita tähän pukuun jotta me pääsisimme kouluun,
niin hän tietäisi kuinka todella kallis
tämä puku meille on.
Kaikkein kaunein puku Cam Nam-kylästä.
Eikä mikään voisi tehdä meitä onnellisemmaksi tai ylpeämmäksi kuin pitää
äitimme hääpukua koulussa.
Tuona aamuna,
me katsoimme kun äiti istui joen rannassa ja pesi meidän pukuamme
sanomatta sanaakaan.
Minä rakastan äitiäni hyvin paljon.
Vaikka me elämme köyhyydessä
olemme ylpeitä kun saamme olla vanhempia, lapset.
Me jatkamme lujasti opiskelemista ja teemme kaikkemme
minkä voimme ettemme pettäisi heidän luottamustaan.
Mitä minuun tulee,
maksaakseni takaisin sen minkä äitini on uhrannut,
minä toivoisin tulevani hyväksi ompelijaksi aikuisena
jotta voisin ommella kauniin hääpuvun hänelle...
Se olisi korvaus tuosta puvusta jonka hän uhrasi meille
jotta me saisimme pysyä koulussa.
En ole koskaan nähnyt hänen pitävän silkkilenkinkiä,
mutta olen varma
että hän näyttäisi kauniilta sellaisessa.
Isäni sanoo samaa.
Minä yritän parhaani että äitini voisi olla ylpeä tyttärestään.
Isä!
Äiti, ole hyvä ja sano isälle ettei hautaa An'ia!
Äiti!
Isä, älä hautaa minun sisartani!
Äiti, sano An'lle että hän herää!
Äiti!
An, minä kaipaan sinua niin paljon.
Sinä olet rakastetun Buddhan luona, etkö olekin?
Minä uhraan sinulle tämän kirjan
jotta voit lukea hänelle tarinoita, onko selvä?
Sinun ei tarvitse huolestua.
Minä en läikytä enää mustetta äidin valkoiselle puvulle.
Minä kuuntelen sinua.
Minä olen kunnollinen nuori tyttö.
Kun sinä kohtaat Buddhan,
sano hänelle että odottaa minua...
että jonain päivänä minä olen hänen luonaan.
Äiti korjasi sinun pukusi minulle.
Minun ei tarvitse käyttää enää neuloja.
Katso.
Onko tämä mielestäsi kaunis minun päälläni?
Kulta, alkaa sataa. Mennään kotiin.
Rakas, melotaan tuonne hakemaan vähän lisää ruokaa.
Sade on raskas ja vuorovedet tulevat olemaan voimakkaita.
Mennään kotiin.
Rakas, jos me haemme nuo puupalat ja myymme simpukkakorit
niin meillä on tarpeeksi rahaa ostaaksemme uuden puvun Corn'lle koulua varten.
Kulta!
Dan!
Kulta!
Dan!
Ole kiltti. Älä itke enää.
Pyydänkö minä että Corn keittää sinulle vähän maissia?
Corn, keititkö sinä maissia?
Ovatko ne valmiit syötäväksi Rich'lle?
Älä ole huolissasi.
Äiti tulee pian takaisin imettämään sinua.
Rich, älä viitsi, lopeta itkeminen.
Isä on täällä.
Hei, isä on kotona.
Missä äiti on?
Miksei hän tullut kotiin teidän kanssanne? Rich haluaa rintamaitoa.
Minä olen yrittänyt lohduttaa häntä, mutta en saa häntä lopettamaan itkua.
Corn, isä on kotona.
Hei, isä on kotona.
Isä, katso.
Minä keitin koko kattilallisen aivan itse.
Missä äiti on, isä?
Miksi sinä itket?
Koska sinä olet niin hyvä tyttö.
Siksi minä itken.
Missä äiti on, isä?
Äiti tulee aivan kohta.
Sinisimpukoita.
Sinisimpukoita, ihmiset...
Sinisimpukoita.
Sinisimpukoita, ihmiset...
Kaikkien buddhistimunkkien ja opiskelijoiden on lopetettava
väkivaltaisuutensa ja hallituksenvastaiset kokouksensa välittömästi.
Teidän on palattava koteihinne välttääksenne verenvuodatusta
kun maassamme tapahtuu vakavia häiriöitä.
Me olemme sodan partaalla.
Kansallisen Johtavan Toimikunnan Puheenjohtaja on määrännyt
tilapäisesti että kaikkien koulujen kaikkien luokkien sulkemisesta
jokaisessa kaupungissa ja jokaisessa kylässä kaikissa pääkaupungin kaupunginosissa.
Ensimmäistä kertaa kun sinä suutelit minua,
olin niin ylpeä miehenä.
Kun sinä olit elossa,
minä olin ylpeä aviomies.
Ja nyt kun sinä olet poissa,
minä olen ylpeä ollessani isä.
Jos sinä eläisit vielä,
niin minä tekisin sinulle sata valkoista silkkileninkiä häitämme varten.
Sota ja luonnonmullistukset ovat jättäneet jälkeensä monia surullisia muistoja,
mutta sinun rakkautesi on jättänyt jälkeensä monia kauniita muistoja.
Isä, mitä sinä haet?
Hän etsii äitiä.
Rakkaani, missä sinä olet nyt?
Taivaassa vai Helvetissä?
Minä toivon että sinä lepäät rauhassa.
Corn, pidä kiirettä!
Corn, missä sinä olet? Pidä kiirettä!
Isä! Isä!
Me unohdimme äidin valkoisen silkkileningin.
Corn! Corn! Pysähdy!
Isä...
Corn, sinä et voi mennä sisään. Pysy täällä.
Sinä pysyt täällä!
Isä!
Äitini sanoi että valkoinen silkkileninki on symboli
vietnamilaisen naisen valtavalle kärsimykselle sekä hänen anteliaisuudelleen.
Traumaattisten vastoinkäymisten läpi,
kammottavan tuhon läpi jonka on aiheuttaneet sodat
vietnamilainen valkoinen silkkipuku säilyttää edelleen kauneutensa.
Vietnamilaisen naisen kauneutta
ei voida luonnehtia valkoisella iholla,
ruusuisilla poskilla, ja punaisilla huulilla,
vaan elegantilla valkoisella silkkipuvulla,
joka edustaa rehellisyyttä, puhtautta ja armoa.